Liviu Malița: Este dramaturgia maghiară din perioada comunistă prezentă, după 1989, în repertoriile teatrelor? Care credeți că sunt explicațiile acestei supraviețuiri?
Ottó A. Bodó: În cazul dramaturgiei maghiare, se poate vedea o defalcare clară între piesele socialiste și cele nemarcate de ideologia respectivă. Prima categorie a dispărut în mare măsură, cea de a doua este prezentă în continuare în repertoriul teatrelor maghiare, atât din Ungaria, cât și în cele de peste hotare. Acestea din urmă pot fi - și sunt - considerate piese care prezintă valori și probleme universale, au o formă dramatică și un stil ce nu sunt marcate în niciun fel de realismul socialist sau de modernismul socialist - singura lor legătură cu comunismul datorându-se exclusiv datei la care au fost scrise.
L.M.: Puteți enumera titluri de piese din perioada 1948 - 1989 pe care le considerați necontaminate de ideologia/propaganda comunistă?
O.A.B.: Din fericire, în dramaturgia maghiară, există foarte multe piese neideologice sau autori a căror operă nu a fost marcată de ideologia / propaganda socialistă. Printre acestea, se pot număra autori care și-au început cariera între cele două războaie mondiale și perioada comunistă a interferat doar cu ultimele lor opere, la fel cum putem găsi și autori care au prins această epocă doar la începutul carierei lor. Doar câteva exemple, fără a încerca o listă completă: Flacăra de făclie (Fáklyaláng) de Illyés Gyula; Oszlopos Simeon și Edenul pierdut (Elveszett paradicsom) de Sarkadi Imre; Familia Tót (Tóték), Jocul de-a pisica (Macskajáték), În căutarea cheii (Kulcskeresők) ale lui Örkény István. Piesele și adaptările lui Szabó Magda, de exemplu: Acea zi frumoasă, luminată / Az a szép, fényes nap; Haleluia (Halleluja) de Kornis Mihály; Sfântul Gheorghe și balaurul (Szent György és a sárkány) de Weöres Sándor; Câinii (Kutyák) de Bereményi Géza; Trilogia (Curățenie - Întâlnire - Înmormântare / Takarítás - Találkozás - Temetés) a lui Nádas Péter; Impostorul (Az imposztor), Tacâmuri de pui (Csirkefej) de Spiró György; Imn (Himnusz), Familia sfântă (A szent csalad) de Schwajda György.
Dintre piesele autorilor ardeleni, aș aminti: Portarul răzbunător (A bosszúálló kapus), Câinele câteodată își ridică piciorul (Az eb néha emeli a lábát) de Páskándi Géza; Guvernatorul lui Caligula (Caligula helyratója) de Székely János; Floriile unui geambaș (Egy lócsiszár virágvasárnapja) de Sütő András.
L.M.: Ce autori din această dramaturgie continuă să vă rețină atenția? De ce?
O.A.B.: Absurdul și umorul lui Örkény István. Magia și teatralitatea cuvântului în piesele lui Nádas Péter. Spiró György, datorită caracterelor ce apar în piesele lui, oferind roluri excepționale actorilor. Weöres Sándor, datorită poeticii, psihologiei și metafizicii fine ce apar și în piesele lui.
Dramatismul elementar, aspectele existențialiste și universalitatea pieselor lui Székely János, "absurdoizii" lui Páskándi Géza. Poveștile adaptate pe scenă ale lui Lázár Ervin, sau - de această dată, un autor transilvan - Bajor Andor.
L.M.: Ce piese considerați că au un potențial scenic inclusiv astăzi?
O.A.B.: Oricare din cele enumerate în răspunsul la a doua întrebare. Am avut ocazia să lucrez (ca dramaturg, în sens german) la montarea a două piese din epoca socialistă, Impostorul lui Spiró și o poveste muzicală, Tortul fermecat de Muszty Bea - Dobay András. Dacă ar fi cazul, aș lucra bucuros la o nouă montare a acestora, ambele fiind piese de-a dreptul valoroase. (Dacă a venit vorba de piese muzicale, aș lucra bucuros la o montare a baladei rock Kőműves Kelemen a lui Szörényi Levente - Bródy János - Sarkadi Imre - Ivánka Csaba, scrisă pe baza piesei neterminate a lui Sarkadi Imre, fiind o adaptare dramatică a baladei populare Kőműves Kelemen, baladă care seamănă cu balada Meșterul Manole - despre creație și etică.)
*